Pruuniks tõmbunud põdrakanep õõtsus suvesoojas tuules, läbi vine paistnud õhtune päikesekera valgustas mahedalt rohu sees kõrgunud soomustindikuid ja sääseemandad, keda praegu kohtab eriti palju jõgede, tiikide ja järvede ligidal, ihaldasid verd. Selle pisut ebatavalise septembrisoojaga olen vähemalt mina jõudnud juba harjuda, kuigi loodus annab iga päev märku, et oleme teel jaheduse ja hämaruse suunas.